La imatge que tinc...
Potser no recordo moltes coses però...
És una sèrie de cartells.
No sé si eren així o no.
Però tenir la sensació, i ho faré d'aquesta manera.
Que si triava qualsevol d'aquests costats, n'estaria triant un.
El meu proper destí.
I vam decidir entrar per la Gran Via.
Vam arribar a Barcelona, ​​a Barcelona centre per la Gran Via.
I el cotxe, després d'estar viatjant per França,
Itàlia, va acabar quedant-se mort.
Vam arribar fins a un taller, on el vam portar
a arreglar, a veure què podíem fer
I al despertar al dia següent teníem el mar.
El mar al davant.
De fet no ho sabíem que teníem el mar al davant.
No sabíem on havíem acabat.
Ens vam quedar una setmana allà,
mentre estaven intentant solucionar què era el que passava
i veure també què faríem.
I vam començar a descobrir Barcelona i veure on estàvem
amb petites coses. Anar a comprar el pa, saludar...
És clar, veníem d'un bon jour.
Vam passar també per un bon giorno
I ara teníem...
Cada vegada que acabàvem de...
Bé, cada vegada que es saludaven era un hola molt diferent.
I, per descomptat, també el Déu
que ens va marcar...
I mai me n'oblidaré perquè des de llavors el meu pare sempre ho diu tot diferent
I vam decidir començar a estudiar una mica més aquest idioma
diferent, que ens trobem.
Vaig entrar a la Universitat
i alhora que estava estudiant
vaig començar a fer classes.
I una s'alimentava de l'altra constantment.
I cada dia aprenia com ensenyar millor
i cada vegada m'ensenyaven més,
tant els alumnes com els meus professors
Les classes les vaig començar a donar des de que estava a l'institut.
Era una mena de classes de suport als meus companys.
Era un intercanvi en el qual ajudava a aprovar exàmens,
a passar la selectivitat, depenent de les edats.
També vaig començar a fer classes particulars
per a totes les edats. Més que res adolescents,
que eren els que més els costava.
Després a mi sempre el que em va agradar van ser els nens.
Llavors, em vaig ficar a diversos col·legis i a pàrvuls a
ajudar, cosa que era divertidíssima i em donava molt
però era una mica complicat de combinar amb els estudis.
De tota manera, no hi havia qui em parés
i cada vegada tenia més i més col·legis on anar.
Després vaig decidir centrar-me una miqueta més i començar amb adults.
En aquest cas ja vaig entrar a donar classes en una acadèmia
subvencionada per la Generalitat.
Realment tenia moltes classes i
s'estava molt bé.
L'únic que clar, era molt diferent.
No era el mateix estar treballant amb nens petits que amb adults.
Cosa que em fa aprendre molt més i posar més al dia
tots els coneixements que aprenia al matí a la Universitat.
En el meu cas, crear una professió no va ser solament
el suport acadèmic
sinó també, paral · lelament, estar treballant.
En el meu cas vaig estar en una empresa de roba
durant diversos anys a la vegada que estava estudiant.
La primera opció de començar a treballar
per descomptat, com per a tots, seria la recompensa econòmica,
que em permetia també entrar a treballar.
Començar a la Universitat
i començar a veure també, dins dels camps de la Universitat
quin era aquell que podria arribar a definir la meva professió.
Però sempre, en paral·lel, vas canviant
i el treball també et pot obrir molts...
Molts camps, i veure què és el que se't
dóna bé i què és el que se't dóna malament.
En conjunt,
vaig acabar, i ara és on sóc,
però mai és el final,
perquè no paro d'aprendre,
en un lloc on vaig poder unir la Universitat
amb aquells treballs que vaig estar tenint.
A mi el que em va anar molt bé és
escoltar aquesta curiositat des del primer hola
i començar a aprendre sobre la cultura on m'estava introduint.
Aprendre a aprendre cada dia
perquè cada dia que passa aprenc alguna cosa nova
i és una cosa que
sempre es recomana a qualsevol persona
que es troba en una situació semblant.
I una altra de les coses que crec que són
de vital importància, i més en un món com en el que vivim,
en què has d'estar lluitant dia a dia
per demostrar qui ets, seria també
aprendre a formar-te
no només en allò que puguis trobar a qualsevol lloc sinó
no cansar-te de buscar i dia a dia
superar-te, tant en el món professional
com en el món personal.